Matteo, finn guvernørens vakter!
Kom igjen! Matteo, hjelp meg!
Hvordan kan jeg kjempe hvis...
Marco, guvernørens vakter... Jeg fant dem.
- Er du skadet? - Det er ingenting.
Hvem er du?
- Snakk til meg, fordømte! - Han har ingen tunge.
Nei, levende.
Vi vant, ikke sant?
Genovas fengsel, sommeren 1299
Du hadde et viktig spørsmål til meg personlig. Hva er det?
Jeg forstår jeg må stå til rette. Jeg lurte...
Ingen grunn til bekymring.
Historiene var gitt deg mange beundrere.
Men fantasien løper løpsk. Du snakker om ting...
Du snakker om ting som er farlige for dem som ikke beskyttes av troen.
Avguder, falske profeter, overtroiske skikker, Buddha, Muhammed.
Djevelen har mange ansikter og snakker for mange språk.
Nåde den som gir etter for fristelsene.
Og skildringen av hvordan Marco Polo ga den hellige olje til hedninger.
- En karikatur av et mirakel. - Han nevnte ikke mirakel. Han kom seg.
Dette er bare en advarsel.
Men du bør huske den når du tyr til påfunn.
Jeg har ikke funnet på noe.
Marco Polo sier det er sant, noe hans notater ville vise.
Kanskje kirken kan hjelpe.
Hans far og onkel er villige til å samle notatene fra Kina.
Be patriarken og San Felices munker hjelpe oss å finne sannheten.
Herr Polo har bedt om det samme.
Vi hører faren er døden nær og onkelen i Persia.
Vi er tilbudt hjelp fra Pietro de Abano, astronom fra Padova.
Det må vurderes.
Jeg kan ikke fortsette slik. Jeg blir gal.
Jeg har aldri gjort eller skrevet noe-
- Den hellige kirke kan misbillige eller fordømme.
Min eneste synd, neppe alvorlig, var å lytte til en venetianer.
En flod av ord, navn. Nok til å forvirre en sjel.
Det holder, Rustichello.
Hvis jeg kan få tid med ham, kan jeg sammenligne notater, spørre mer.
Før ham tilbake til cellen.
Chin-Mei, guvernør for regionen. Talib, skatteinnkrever.
- Legitimasjon. - Velkommen, utsending fra store Kublai.
- Jeg gleder meg over din lykke. - Det er en dobbel velsignelse.
Bakholdsangrepet kunne ha kostet deg livet, men det gikk bra.
- Det var svært heldig. - Hvordan visste du om det?
Her reiser nyheter med vinden.
- Vær så god. - Vent her!
- Hvem vil drepe oss? - En banditt.
Eller en av opprørerne-
- som lever av å angripe reisende.
Vi har hørt om uro i området. Bondeopprør.
Kanskje det ikke var simple banditter.
Det har vært noen tildragelser.
Isolerte utbrudd, men ikke noe alvorlig. Sitt ned!
I går, i Yanzhou-
- skrev en gal mann en fornærmelse mot khanen på muren.
Husker du det, Talib?
"Khanen beskytter murer og hus-"
"-men gjør folks hjerter til aske og grus."
For en utakknemlighet.
En forbryter, som banditten som overfalt dere.
Ja, men han betalte for galskapen med sitt liv.
Guvernør, jeg har hørt om menn i åsene her...
Ikke nå, Matteo. Vi har arbeid å gjøre.
- Kan jeg studere de skattelistene? - Her finner du alt du trenger.
Talib har omhyggelig utarbeidet lister en god stund.
Han hjelper dere med glede.
Jeg anbefaler dere å hvile litt og bli kjent før dere begynner.
Dermed kan mine assistenter og jeg fullføre omorganiseringen.
Vær min gjest i kveld-
- og i morgen blir du eskortert til en bolig som er din stand verdig.
- Navn? - Lei Tong.
- Hvor mange åkrer? - Ingen.
Hit. Få det hit!
Skynd dere!
Disse menneskene arbeider så hardt.
Det ser ut til at alt blir tatt fra dem.
Pass på!
Før ham bort!
- Hva er det? - Jeg vet ikke.
Jeg kom til landsbyen som innkrever-
- på vegne av den mektige Kublai Khan.
Jeg gjør arbeidet raskest mulig.
For dere: nye skatter. For meg: all profitt.
Jeg så deres barn gråte, deres gamle bøye seg-
- landsbyer i brann og dere redde som mus.
Hvordan kan jeg fortsette med dette?
Hvordan kan jeg holde ut å dele denne skrekkelige skyld?
Hvordan kan jeg godta denne endeløse skam?
Vent her til jeg er tilbake!
Jeg visste du kom.
Hvorfor utfordret du meg slik? Ordene var som piskeslag.
Det var ikke mine ord. Jeg er bare skuespiller.
- Hvem var de sine? - En ensom dikters.
- Hvor er han? - Han liker ikke å stikke seg frem.
Så før meg til ham!
Jeg har alt sagt det: Han vil være alene.
Jeg trenger hans hjelp.
Du trenger hjelp fra en fattig bonde, en beseiret undersått?
Jeg trenger hjelp fra en ærlig mann.
Det er min onkel Matteo.
Kom! Men alene, uten ditt følge.
Jeg ber deg slippe oss inn i ditt hus, som venner
Du befaler, Yang Ku adlyder.
Slutt å adlyde! Jeg trenger ditt råd.
Det er te vi trenger.
Du har krysset min terskel. Nå er mitt hus ditt hus.
Ved å motta dere betror vi dere våre liv.
Min datter Mai Li glemmer-
- at skyggens beskjedenhet passer bedre for en ung pike mer enn lyset.
Alt vakkert elsker lyset. Det vet du. Du er dikter.
De versene jeg hørte i dag, var mørke, bitre.
Våre liv er bitre.
Khanens skatteinnkrevere er ikke bare opptatt av ris og korn.
Vi må skjule kvinnene fra dem også. Særlig hvis de er vakre.
Vi er her for å bli kjent. For å lære om situasjonen.
Vi snakker om skattene dere betaler, og finner ut hva som er rettferdig.
De har aldri vært rettferdige.
De som har lite, betaler mye. De som har mye, beholder sin rikdom.
Derfor er vi her. Vi vil hjelpe.
Navnene, antallet innbyggere, mengdene...
Det er mulig det stemmer.
Men hvorfor skulle dere bry dere om en far-
- er dårlig og ikke kan arbeide?
Eller om avlingen ødelegges av hagl?
- Eller kornkammeret treffes av lynet? - Hva mener du?
Det er en lov. Storkhanen har befalt:
Om en landsby eller et distrikt rammes av hagl og mister avlingen-
- utsettes skatteinnkreving i tre år.
Vi visste ikke...
- Hvem er hun? - Lai Yuan er som en datter for meg.
Hun var også for nysgjerrig.
Men det er like bra. Jeg vil ikke du skal tro jeg skjuler noe fra deg.
Det jeg sier, er at hvis jeg betror deg noe, blir du medskyldig.
Hun er ikke kinesisk.
Lai Yuan betyr "kommet langveisfra".
Jeg tror deres nysgjerrighet er tilfredsstilt.
Dere har hørt vår misnøyes stemme, årsakene til vår misnøye.
Og dere har sett vår ydmykelse.
Husk alt dette. Når det gjelder oss selv...
Dere er når som helst velkommen til mitt hus.
Dere kjenner faren som henger over oss og våre kvinner.
Men forsiktig: Ett ubetenksomt ord kan tilintetgjøre oss.
Forsiktig.
La meg hjelpe deg!
Hva er alt dette til?
Om to dager feirer vi dragebåtenes festival.
Til ære for dragene?
Til minne om Chu Yuan, en av våre gamle diktere.
Han druknet i en elv.
Etter det utsmykker folk båtene til hans ære-
- og synger, leser hans poesi-
- og kaster ris og godter i vannet, så fiskene kan ete.
Slik at de ikke rører poetens lik.
Det er en vakker tradisjon.
Denne gang forbitres sangen av sorgene-
- og desperasjonen til vårt folk.
De plyndret to landsbyer ved elven på guvernørens ordre.
Jeg lover at ting vil endre seg.
Lederne fra nord vil lære å respektere folket og skikkene.
Det er lett for deg å si.
Men for Talib og hans menn er vi bare som husdyr.
Ikke frie menn.
Rettferdigheten vil komme. Det lover jeg.
Vet du at bare halvparten av det som samles inn her, når Khanbalik?
Resten går i lommene til Talib og hans menn.
Det er en farlig beskyldning. Kan du bevise det?
Bevis: Det tar ikke lang tid å finne det.
- Alt du må gjøre, er å kontrollere. - Det får du ikke lov til.
Hvorfor ikke?
Skatten for de åkrene var ti vognlaster med grønnsaker.
Det er økt til femten.
Og du kan banne på at Talib bare rapporterer fem til Khanbalik.
Men noe er oppnådd.
Khanen ville gjøre om disse åkrene til beiter for hestene.
Noen fikk ham til å ombestemme seg.
Gi meg tid til å se meg rundt og samle bevis!
- Så kan jeg be khanen hjelpe dere. - Du er ikke en av oss.
Du er fra et annet land. Din beundring for khanen kan gjøre deg blind.
Det holder, Wang Zhu.
Fra han kom til mitt hus, var han ingen fremmed.
Du har god grunn til håp.
Syden er et rikt land, rikt på frukt og jord-
- og på vise menn som er berømt i hele Kina.
I Khanbalik har jeg hørt om menn i åsene her.
Menn som har trukket seg tilbake for å forstå naturens hemmeligheter.
Du snakker om de "udødelige"-
- tilhengere av taoïsmen, veien til sann visdom.
De er like utilgjengelige som fjellene selv.
Jeg har hørt at de blir svært gamle-
- og at hår og tenner vokser ut på ny hver vår som gresset.
- Jeg skjønner du vil møte dem. - Er det mulig?
Å dra dit er som å stirre ned i en avgrunn.
Far fortalte en gang om en tømmerhugger-
- som møtte to gamle menn som spilte dam i fjellskråningen.
Tømmerhuggeren var fascinert og så på til spillet var ferdig.
Da han kom hjem til landsbyen-
- kjente han ikke igjen huset sitt eller folk.
Det var gått århundrer.
Jeg fører dere opp i åsene.
Kanskje forstår dere dermed vårt land og folk bedre.
- Når kan vi dra? - I morgen. Jeg skal bort en stund.
Du går glipp av festivalen.
Men du og din onkel kan bli med som mine gjester.
Gå inn, begge to!
Jeg er sikker på at den udødelige alt vet om dere.
Kom nærmere! Jeg har ventet på dere.
Jeg vet at dere, som kommer fra der hvor tiden slutter...
Dere ønsker å se inn i uendeligheten.
Ønsket om å vite, å lære, bringer oss hit.
Lær dette:
En vis mann følger naturlovene som styrer alle ting.
De forholder seg til de naturlige kurver i tid og rom.
Det er to motstridende krefter i naturen.
De veksler kontinuerlig.
Den sirkelen, som er delt i to like deler-
- er et symbol på disse to kreftene.
Den ene er den maskuline kraften: yang.
Den andre er den feminine kraften: yin.
Yang er varme, solen, jorden, ørkenen.
Yin er kulde, skygge, månen, vann.
Jeg har funnet naturens hemmelige veier.
De fører til en fjern dimensjon-
- der tid og rom har andre verdier.
Der kan døden overvinnes, eller holdes i sjakk-
- og materie omdannes.
Omdannelse er naturlig.
Blir ikke hav til ørken? Ormer til sommerfugler?
Bly og kvikksølv varmet over en flamme blir til gull.
Husk: Mennesket må erobre seg selv før det kan erobre naturen.
Du sier du kjenner kraften som fører hinsides tiden.
Til et sted der døden ikke finnes.
Liv og død er motsatte ansikter av samme virkelighet.
Det første man må lære, er å puste.
Hold pusten og pust lett, som barnet i livmoren.
Se hvordan solen snur kroppen din mot seg-
- og holder solens symbol i din hånd.
Nå gjør jeg meg klar til reisen til neste dimensjon.
Til øyeblikket for min siste kveld, da jeg vil møte døden.
Jeg har ikke spist korn på sju år.
Jeg får næring fra sypressens bær, pinjens kvae-
- blandet med honning og dadler.
Langsomt blir min kropp renset.
Og som dere ser, er jeg i ferd med å bli en mumie.
Vend tilbake til deres tid-
- og la meg forbli i min!
Neste gang ber du dem lære deg en fiskefigur.
Fisken, som svømmer i vårens krystallvann.
Vi må nok øve.
Jeg har fått nok av dette stedet. Venezia er vått, men Kina er klissvått.
Jeg forstår ikke folk, språk og skikker.
Når skal vi hjem igjen?
- Dette er vårt hjem. - Men ikke mitt.
Hjelp Yang Ku med å få klar båten til feiringen!
Husk: Du er venetiansk sjømann, ikke kinesisk akrobat.
Hvordan kan jeg glemme? Se hva jeg har laget!
Hva er det?
Sønnen av en kinesisk drage og en gondol. En dragondol.
Dragen holder oss her, men gondolen vil hjem igjen.
Gå, ikke kast bort tiden! Og vekk onkel Matteo!
Jeg glemte å si det: Han er ikke her. Jeg har lett overalt.
- Hvorfor sa du ikke? Hvor er han? - Vet ikke.
Jeg hørte en lyd, så et lys, trodde det var gartneren.
I morges var rommet tomt. Han står ofte tidlig opp.
Bytt klær! Vi drar.
Marco, kom til oss!
- Hvor er onkelen din? - Jeg tror han er i fjellene.
- Er han alene? - Jeg vet ikke.
Jeg må finne ham. Finner du Wang Zhu?
- Han er tilbake i overmorgen. - Jeg kan hjelpe deg å lete.
Far, jeg kan vise ham.
Nei, ikke dra med ham! Han er utlending.
Og Wang Zhu sier det er galt å være fortrolig med ham.
Han er fremmed. Vi har nettopp møtt ham.
Han er vår venn. Han forråder oss ikke.
Mange av oss risikerer livet, og vi vet ikke om Wang Zhu...
Jeg er tilbake før han. Ikke vær redd!
Jeg har vært i den udødeliges hule. Jeg kan vise vei.
Ser du den båten?
Som jente drømte jeg alltid at jeg skulle reparere den-
- og ta en lang reise alene.
Yang Ku ser ut til å vokte en hemmelighet om deg. Hvem er du?
Jeg vet ikke helt. Jeg kjente aldri far.
Mor sa han var kjøpmann.
Han døde mens han fortsatt var ung.
Vi var langt borte.
Jeg husker vi var på et stort skip.
Vi kom hit.
Og din mor? Hvor er hun?
Hun døde da jeg var veldig liten.
Min mor døde da jeg var ung også.
Yang Ku og hans familie har tatt seg av meg.
Vi bodde i et stort hus i Honzhou før mongolene kom.
- Husker du ikke noe annet? - Ingenting.
Hva het din far?
Vilioni.
Mor kalt meg Monica.
Monica Vilioni. Det er et navn man kunne høre i Venezia.
Zogia.
Hva betyr det?
Det er et venetiansk ord Det betyr...
Mødre bruker det om spedbarn. Elskende om hverandre.
Det betyr "dyrebar".
Og "glede".
Det er en slags skjønnhet som stråler fra deg.
Skjønnhet?
Jeg syntes alltid jeg var stygg, for jeg var ikke som de andre jentene.
Du er vakker.
Svært vakker.
Vi må lete etter onkelen din.
Vi må søke ly. Jeg vet om en hule, til venstre.
Der.
Mongolene er redd tordenvær.
Min venn Chinkin, sønn av storkhanen, blir som et lite barn.
Jeg håper du treffer ham.
- Du er ikke redd? - Ikke sammen med deg.
Du er glad i Chinkin, ikke sant?
Som du og Mai Li. Har dere alltid kjent hverandre?
Fra barnsben av. Jeg vil ikke miste henne.
- Hvordan da? - Når hun gifter seg.
- Er det sannsynlig? - Hun er forelsket i Wang Zhu.
Det synes ikke. Han virker så uengasjert.
En kineser gir ikke høylytt uttrykk for sin kjærlighet.
Han holder det i sitt hjerte.
Det er en skjør og dyrebar følelse.
Men du er ikke kinesisk. Du kan rope ut om din kjærlighet.
Som jeg.
Jeg elsker deg.
Jeg elsker deg, Monica.
Jeg er ikke kinesisk av utseende. Men hjertet mitt er.
Yang Ku oppdro meg som sin datter. Som Mai Lis søster.
Da jeg så meg i speilet, så jeg at jeg var annerledes.
Men jeg ser ting med kinesiske øyne.
Et tre vokser opp av jorden og vitner om vår og høst.
Men det har også en form.
Det er levende, som oss.
Kroppen er som et tre.
Stamme.
Lemmene er som grener.
Og kronen: Den fanger lyset og holder på det.
I Venezia, når noen skjelver, sier vi at en engel har gått forbi.
Venezia. Noen morgener våkner jeg og kjenner en uvanlig lukt.
En lukt jeg ikke gjenkjenner. Som et fjernt minne.
Jeg vet hva du mener.
Noen ganger er det som jeg kan høre en klokke i morgenluften.
Som en stemme som kaller langveisfra.
Jeg elsker deg, Monica.
Jeg hvisker det, så bare du hører.
Som en kineser.
Da du forlot huset vårt, var det som om solen forsvant.
Jeg var redd du aldri kom tilbake.
- Det er så mye som kan skille oss. - Det er ikke noe galt med følelsene.
Hvis du holder meg tett, så jeg kan skjule ansiktet-
- kan jeg si at jeg elsker deg.
Jeg elsker deg.
Mer enn noe.
Jeg har lett etter stien, tao.
Jeg har bare spist bær og gress.
- Vi var urolige for deg. - Det er ingenting å uroe seg for.
Jeg kan lære deg om du vil.
Det er det eneste jeg fant i hulen.
Den gamle mannen var borte vekk.
Solen reagerer på dette tegnet.
Jeg føler dens energi. Den fyller hver fiber i kroppen min.
- Du lå ute hele natten i regnet? - Jeg vet ikke.
Jeg tenkte, og jeg så ting jeg ikke hadde drømt om.
Du hadde delirium. Du er svak som et barn.
Det er bare maten. Jeg er ikke vant til den.
Vi må følge naturen, ikke betvinge den.
Jeg må innrømme at risen er god, Marco.
Yin og yang. Feminin og maskulin.
Liv. Tilfredshet. Lykke.
Kjenner du det kinesiske tegnet for "tilfredshet"?
Slik.
Et tak, det vil si hus.
Og under taket: en kvinne.
Dere skriver ideer, ikke bokstaver.
- To kvinner under samme tak... - Det betyr dobbel lykke.
Det betyr sladder, problemer.
Bena mine...
Finn Yang Ku! Jeg blir hos ham.
Far.
Yang Ku, hva skjedde?
De tok Mai Li. De kom og tok Mai Li.
Hvem? Hvem tok henne?
Soldater. Jeg hørte henne rope på hjelp. Jeg løp...
Wang Zhu kom, men det var for sent.
Hvor er han nå?
Jeg vet ikke. Han er også borte.
Hjelp meg! Vi må få ham ut.
Hvor fører du meg?
De sa ikke hvorfor eller hvor de førte henne.
De trakk henne ut av huset. Faren var ute av seg.
- Var hun vakker? - Hva angår det saken?
Talib stilte et lurt spørsmål.
De vakreste jentene blir ført til dem som ønsker koner og konkubiner.
De skriker litt først.
I et nytt hus, med vakre klær, nyter de det.
- Det er barbari. - Tiltrekkende barbari, kanskje.
Mange føler det slik.
Jeg drar straks til Khanbalik...
Landsbyen var opprørsk.
Det finnes en lov, khanens lov.
Landsbyens grøde ble ødelagt av hagl. De er fritatt for skatt i tre år.
Vi tror dem ikke.
Min kjære Marco...
Skulle vi tro alle historier om slike katastrofer-
- ville vi aldri samle inn en håndfull ris.
Tro meg! Jeg har stor erfaring med slikt.
Intet rettferdiggjør nedbrenning og kvinnerov.
Jeg drar til khanen og Ahmed og ber om at folk fra sør får styre i sør.
Da blir ikke khanens lover misbrukt.
Det er en annen lov:
De store har øyne bare for store saker.
Det utelukker medfølelse, men-
- det sikrer at riket overlever.
Du har sverget troskapsed til storkhanen.
Du svarer ham med troskap eller forræderi.
Khanen har andre sorger: sin sønn.
Hans sønn Chinkin er svært syk.
Han sendte ham til Chandu for å bli bedre av luften der.
Et desperat håp.
Det er min beslutning. Jeg har bestemt meg.
Men vi drar tilbake til Khanbalik. Monica og Yang Ku blir også med.
Vi blir der en stund. Så drar vi hjem til Venezia.
- Hjem, Jacopo. Tenk på det! - Dette er hjemme. Det sa du.
Det var hjemme da vi hadde arbeid her. Nå er vi ferdige.
Tenk, Jacopo: Venezia, med penger i lommene.
Nei, jeg blir her. Jeg vil være hos disse menneskene.
Flammene tok halve ansiktet mitt. Jeg er invalid.
I Venezia ville jeg bli ansett som en slags monster.
Men her behandler de meg med kjærlighet. Som en uheldig bror.
Dra, dere! Jeg blir her.
Jeg har tjent dere lojalt. Så lojalt jeg har kunnet.
Men nå forstår jeg at dette er mitt sanne hjem.
Før Yang Ku hjem! Monica er ikke trygg i Den forbudte by.
En venn kan skjule henne. Ser dere siden.
- Saiamon, det er meg, Marco. - Jeg kjenner stemmen din.
Lyset er bare for å skjule for inntrengere at jeg er blind.
Det er farlig å bli oppfattet som sårbar.
Jeg har med en venninne. Og ber om en tjeneste.
Ingen har kjøpt noe fra meg på lenge.
Ikke siden ditt folk angrep mitt land igjen.
Jeg snakket med storkhanen, men det druknet i hans raseri.
Jeg vet det. Hvis du ønsker keramikk-
- har jeg masse å velge mellom.
Jeg betaler godt, men ikke for arbeidet.
Jeg vil at du skal beskytte en som er meg kjær.
- Hva heter hun? - Monica.
Mitt hjem er ditt, Monica. En velsignelse følger med deg.
Du er sikker her. Jeg må dra.
- Må du? - Det blir ikke for lenge.
Marco, jeg må si noe...
Jeg ber deg hjelpe denne mannen.
De tok hans datter Mai Li, hans eneste barn.
Khanbalik er en stor by. Hun kan være hvor som helst.
Du kan organisere et søk. Med makt om nødvendig.
Vær rimelig, Marco.
Jeg forstår din fortvilelse for din venn.
Men det er regler og skikker jeg må respektere.
Å stjele en datter må respekteres?
Her må fattige ofte selge døtrene eller drepe dem ved fødselen.
Nemlig. De er bare flere munner å mette.
Du snakker også som en barbar.
Tilgi meg, Ahmed! Jeg er for oppskaket.
Men jeg ber deg hjelpe oss.
Jeg skal se hva jeg kan gjøre.
Men det kan bli vanskeligheter med noen mektige personer.
Enkelte hater deg og dine kinesiske venner. Religiøse fanatikere.
- Phags-pa? - Ingen navn, Marco.
Jeg forstår hva du mener.
Men jeg har sett mange munker gi etter for verdslige fristelser.
Når denne mannen ser urett begås, sørger han for at det rettes opp.
- Vi må adlyde khanen. - Det er poenget.
Vår lojalitet krever at vi forteller ham sannheten om Syden.
For en lidenskap. Så mange illusjoner.
Men jeg skal ikke ødelegge dem. De er en del av ungdommen.
Tiden er den beste læremester.
Morgentrommer.
Det var umulig å vite hva som skulle skje.
Plutselig ble det mørkt, som om natten hadde svelget dagen.
Stormen raste rundt oss. Sjøen ble et helvete som sprutet demoner.
Skipene våre sank i bølger høye som fjell.
Lyn kom fra himmelen, og vind sendte baug mot baug.
Japanerne skrek:
Kamikaze, kamikaze. Gudenes vind.
Det var slutten for oss.
Jeg var mot angrepet. Jeg ville ikke risikere skipet i storm til sjøs.
Jeg foreslo at vi ventet på bedre vær, men generalen var for utålmodig.
Jeg kunne ikke hindre ham i å påskynde vår undergang.
Du var like ivrig som jeg. Du var sikker på seier.
Ingen kan senke mine skip, skrøt du.
Hadde jeg hatt kommandoen, hadde ingen senket mine skip.
Det var helvete som vant, store khan.
Det var ikke helvetes seier, Argan.
Dere ble slått av fiendens tro mot deres tåpelige stolthet.
Japan-kwo-folkets enhet i hjertet mot deres splittede lederskap...
Deres inkompetanse.
Jeg dømmer dere til døden.
I morgen, før soloppgang-
- skal deres hoder rulle i støvet.
Sammen med vår fornedrelse.
- Vis nåde, herre! - Nåde, jeg ber deg.
Han sa han var sendt av deg for å føre jenta til ditt hjem.
Nei, jeg sendte ingen. Hvorfor lot du ham ta henne?
Jeg hadde bare stemmen å gå etter.
Han virket ærlig. Monica lot til å kjenne ham.
Hun kjenner ingen i Khanbalik. Hvem var det?
Alt jeg kan si, er at han etter stemmen å dømme kom fra Sør-Kina.
Ikke lenge etter at du var her, høyst en time-
- hørte jeg ham som kom etter henne, snakke om et buddhistkloster.
Monica, vi har funnet Mai Li. Vi vet hvor hun er.
Her. Spre disse meldingene!
Prins Chinkin er bedre.
La alle vite det! Det er vårt tegn.
- Hvem er det? - Ikke bry deg om ham!
Overlat ham til meg!
Prins Chinkin er bedre. Et tegn.
Det holder.
- Er dette gaver fra Talib? - Ja, herre.
De nye hoffdamene har ventet for lenge.
- Er det dikterens datter? - Ja, herre.
Jeg tilbringer dagen med å løse khanens problemer.
Jeg kan vel bruke natten til å løse mine egne.
- Er du ikke enig? - Jo, herre.
Jeg har hørt at du kan synge.
Vil du synge for meg?
Syng for meg!
Vil du berøre meg?
Ikke vær redd for å berøre meg!
Herr Ahmed.
Prins Chinkin er tilbake. Han venter i tronsalen.
Prins Chinkin? Et øyeblikk.
Velkommen tilbake, herre. Hvordan kan jeg tjene deg?
For mitt folk, for alle dine ofre.
- Vakter. Kom fort! - Fort! Stikk av!
Det var to av dem, store herre. De kom sørfra.
De ble hjulpet av en tjener som var forræder.
Først så det ut som en hevnaksjon.
En datter var kidnappet og måtte underkaste seg under Ahmed.
Hun begikk selvmord.
Jeg har fått ny informasjon fra utsendingen i Yanzhou.
- Fra Marco? - Ja, store herre.
Han rapporterte utstrakt korrupsjon og henrettelser.
Inkludert to forsøk mot ham selv.
Det er umulig. Ahmed?
Det er sant. Syden er en pøl av vold og korrupsjon.
Det var bare å forvente at det kom en oppstand.
Men hans død kan være innledningen til et større opprør.
Det må slås ned umiddelbart.
Uten nåde og uten unntak.
Jeg har allerede beordret attentatmakerne henrettet. Den andre...
En person til ble arrestert etter drapet. En ung kvinne.
Adoptivdatter av en av attentatmakerne.
Det later til at hun var med og planla opprør i Den forbudte by.
Hun står også Marco Polo nær.
Hun var forkledd som nonne.
Fortell Marco at han må lære å skille-
- mellom dem som fortjener vennskap, og de andre.
Alle Ahmeds håndlangere vil bli henrettet.
Alle som deltok aktivt i drapet på ham og i opprørsforsøket-
- skal også dø.
Ingen nåde for noen av dem.
Og utvis alle som er på opprørernes side, åpent eller i stillhet.
Khanbalik må renses for alle opprørstilløp.
Orden må gjenopprettes.
Gjem barna!
Jeg må adlyde khanens ordrer. Vær glad han ikke straffer deg også!
La ham straffe meg og spare Monica!
Hun er uskyldig. Hun har aldri skadet noen.
Du kan redde henne hvis du vil. Du må redde henne.
Faren er halshugget, men opprøret dør ikke med ham.
Hun anser seg som hans datter og er et farlig symbol.
For Guds kjærlighet. Din Guds også. Jeg ber også til ham.
Vær nådig!
Du er en troens mann. Og nådens.
Tviler du på min tro? Bønnens makt er uovervinnelig.
Hun kan reddes. Men du må ofre mye mer enn du innser.
Hvor mye? Jeg er rik. Jeg gir alt.
Du har ikke lært å lese en manns hjerte, Marco.
Jeg innser jeg kan virke streng, kanskje fanatisk.
Men jeg hater korrupsjon vel så mye som du.
Jeg mente ikke... Jeg er bare forvirret.
Nei, khanens ordrer tillater ingen unntak.
- Kvinnen er dødsdømt. - Nei, du kan ikke. Jeg går til...
Du bør lære at heftige følelser leder til undergang.
Jeg skal prøve å redde henne for din skyld.
Men det bare én måte: Hun må overlates til tidens strøm.
Hun må i eksil.
Du får se henne en siste gang.
Etter det må du aldri prøve å treffe henne igjen.
Jeg advarte deg. Du setter henne i fare.
Folk i sør er rede til å godta styret-
- om de ser at de anses som frie borgere, ikke beseirede fiender.
Hvordan kan vi gjøre det?
Ved å gi dem rettferdighet, ved å vise at vi stoler på dem.
Er det mulig?
Herr Marco har vist at det er mulig.
Vi er glad for at vishet styrer over unge Marco Polo.
Det vil glede deg at jeg har til hensikt-
- å beordre høytidelig feiring av deres kristne høytid.
Det kan bidra til å samle bønner for min syke sønn.
- Hva kaller dere den? - Påske.
Store herre, er det lurt å ære de kristne-
- når Naian og hans folk blir stadig mer utålmodig.
Dette har lite med tro å gjøre.
Naian er forblindet av ambisjoner etter Kaidus forræderske råd.
Jeg ser det annerledes.
Naian oppfordrer åpenlyst til opprør blant folket.
Han bruker sin nye tro mot deg for å så splid i riket.
Er det ikke lurt å unngå å gi ekstra styrke til dette påskuddet?
Ved å feire gjenoppstandelsen er det som om vi sier-
- at det korset Naian bærer, er tilbedelse verdig.
Jeg skal fortelle deg, Phags-pa, og dere alle:
I riket tilbes fem profeter:
Konfucius, Buddha, Jesus Kristus, Moses og Muhammed.
Det er vist å tilbe alle.
Så vi ikke fornærmer den som er størst i den evige blå himmel.
Før vi står ansikt til ansikt med ham, vet vi ikke hvem det er.
Når det gjelder Kaidu og Naian-
- bør de vite at jeg ikke har tålmodighet med deres arroganse.
Gi denne meldingen til Naian!
Snakk til ham med min stemme, høyt og klart.
Så det ikke er noen tvil-
- om at han må underkaste seg eller møte min vrede.
Tvinger han meg til å spille våre brødres blod-
- slår det tilbake på ham.
En dag, kanskje snart, konverterer khanen til buddhismen.
Det tror jeg ikke.
Det er for mange muslimske og kristne undersåtter.
Du sier nederlaget mot Japan-kwo-
- har skadet Kublai.
Han prøver å holde folket samlet med makt, men de tror ham ikke.
Han tyr til religion, men han vil mislykkes.
Keiserinne Chabi kan likevel overtale ham.
Det tror du. Chabi er mongolsk. Hun vil adlyde.
Chinkin har ikke håp. Hans blod er forgiftet.
Han vil dø. Kanskje tidligere enn du og jeg tror.
Hvilket budskap skal jeg ta med til Kublai?
Si følgende til den store Kublai:
Naian vet at han deler ditt blod-
- men han vil aldri ofre sin nye tro.
Hans folks frihet og uavhengighet.
Jeg forstår.
Jeg lovte tilgivelse hvis Naian godtok å avvikle sin plan.
Men han har avvist alle fredstilbud.
Skal jeg vende tilbake og prøve igjen?
- Be Marco Polo bli! - Som du ønsker.
I den store khans navn: Møtet er over.
Marco Polo, vennligst bli igjen! Storkhanen vil snakke med deg.
Hva hadde du gjort om du var storkhanen?
Jeg khan? Jeg ville aldri ha drømt om det.
En gammel kinesisk historie forteller om en mann-
- som tror han er en sommerfugl.
Han våkner og undres:
Er jeg mannen som drømte jeg var sommerfugl?
Eller er jeg en sommerfugl som drømmer jeg er en mann?
Kanskje dette øyeblikket hører hjemme i en drøm.
Jeg kan være Marco Polo som drømmer at jeg er khanen-
- og du den virkelige Kublai.
Store khan, hva ville du gjøre?
Jeg ville vise Naian nåde.
Jeg ville appellere til hans kristne tro, besvare trusler med mildhet.
Han ville forstå at han hadde fått feil råd, og angre.
Du er sannelig ikke Kublai.
Og dette er ikke en drøm.
Den store khan har ikke lov til å tilgi.
Den store Dsjengis' arv er også følgende:
Å være nådeløs i møtet med forræderi.
Enda mer om forræderen er av ens eget blod.
Og å treffe beslutningene alene.
Alene-
med min døende sønn.
Chinkin døde fredelig.
Jeg føler et stort tomrom i sjelen.
Chinkin hjalp meg å se en fremtid. En bedre fremtid.
Hadde han levd...
Jeg nektet alltid å tro på de gamle tegnene.
Å veve en skjebne som mitt folk vet å lese i stjernenes dans.
De siste månedene har håpet svunnet.
Selv khanen virker endret.
Tilgi meg, frue.
Som om han er for trett til å holde riket i sine hender.
Og Timur, som nå er arving...
En gutt som opplever begivenheter som er langt større enn ham.
Da jeg fortalte hva Naian sa, enset han meg knapt.
Ingenting får ham til å bryte stillheten.
Bare da ambassadørene kom fra Arghun, khanen av Persia-
- for å be om en prinsesse som kone til ham.
Da jeg fortalte ham at Kokachin ville bli valgt-
- gråt han som et barn.
- Hun skulle ha vært Chinkins brud. - Det er besluttet?
Kokachin vil bli Arghuns kone.
Det blir en nyttig allianse.
Arghun er lojal. Ekteskapet gjør båndet enda tettere.
Men det er en lang og farlig reise til Persia.
Du må snakke med Kublai. Han lytter til deg.
Du må fortelle ham at Naian bare bryr seg om sitt folk.
Han må la Naian og Kaidu beholde forfedrenes frihet.
Han kan ikke stenge dem inne bak murer i byer.
Store khan, opprøret har spredt seg.
I øst skal fører Kaidu Khan sine menn og vil slå seg sammen med Naian.
Dette er tidenes største trussel mot riket.
Hvis Kaidu når Naian, står vi overfor en enorm hær.
Selv mens du snakket med ham, visste jeg at han planla dette.
Ikke uavhengighet, men en krig for å få et eget rike i Nord-Kina.
Mens Kaidu raser gjennom Sentral-Asia.
Avskjærer oss fra Vesten og deler riket i to.
Naian gjør rett i å frykte at hans folk blir knust.
Jeg skal gi ham en krig, en ekte mongolkrig-
- som vil male ham til støv for alltid.
Hva er dine ordrer, store herre?
Hvor lang tid tar det å samle garnisonen fra sør?
- 30-40 dager, min herre - Det er for lenge.
Innkall den keiserlige garde! Innkall garnisonen fra Chandu!
Steng alle pass mot nord! Vi må handle snarest.
Slå Naian før han og Kaidu samler krefter.
Jeg skal føre din hær til seier nok en gang, store khan.
Nei. Du blir ved min side.
Jeg skal selv lede hæren.
1288, første dag i andre måne
Femte dag i andre måne
Tiende dag i andre måne
Tolvte dag i andre måne
Han var Gud. Han valgte å stige ned på jorden og bli en mann.
Hans foreldre var svært fattige.
De hadde ikke annet å gi sønnen enn kjærlighet og omsorg.
Han ble født i en stall.
Femtende dag i andre måne
Syttende dag i andre måne
Attende dag i andre måne
Nittende dag i andre måne
Tjuende dag i andre måne
Naian, du er skyldig i det største forræderi-
- som er begått i riket.
Siden du er av mitt blod og av Dsjengis Khans blod-
- må ditt blod ikke spilles på bakken.
Du skal dø i samsvar med vår lov.
Jeg ber deg, store Kublai...
Freden er gjenopprettet, riket er trygt og kanskje enda sterkere...
Tillat meg, din trofaste tjener, å vende tilbake...
- Men jeg er gammel, herre. - Ikke så gammel som meg.
Nei, men det er en reise jeg snart ikke klarer.
Om jeg ikke drar snart, ser jeg aldri Venezia mer.
- Du dro hjem én gang. - Det er årevis siden.
Jeg kan ikke avse dere.
Og dere blir ikke spart min vrede om dere våger å snakke om å reise igjen.
- Dere har tjent en formue her. - Det er sant.
Jeg beordrer at dere får ti ganger så mye edelstener og rikdom.
Men ikke påkall min vrede!
Vi fant disse på ham.
Han fikk dem fra herr Polo i bytte mot tjenester.
Han er fra Zaidong.
Han er litt langt fra sjøen og båten.
Han lyver. Han stjal disse edelstenene.
Vet du noe om denne sjømannen, Polo?
Jeg kjenner ham ikke. Jeg har aldri sett ham.
La oss se!
Rubiner, safirer, smaragder? Ser ut til å være verdifulle.
Nei.
Steiner av denne verdien... Det er fargede steiner.
Se nøye! Du vet bedre enn å trekke din brors bedømmelse i tvil.
Hvis de er verdiløse, er det ikke noe tyveri.
Kanskje dere håpte å selge oss disse steinene.
Dere tok feil. Dere får ikke et brød for dem.
Men hvis det er brød dere trenger...
Ta disse og gå i fred tilbake til båten!
Min far har truffet beslutning etter loven.
Han er uskyldig. Vi kan ikke dømme ham for å prøve.
Jeg ga ham edelstenene i bytte for dette.
Det er et nytt instrument for å navigere.
Jernpilen peker alltid mot nord, uansett hvordan boksen beveges.
Med dette kan jeg seile trygt og ikke ta feil av ruten.
Ruten tilbake til Venezia. Jeg kan ikke fortsette, Marco.
Jeg gisper etter sjøluft.
For øynene mine er hvert gardin - hver fane - et seil.
Før meg hjem, Marco, til Venezia!
Før jeg mister viljen til å leve.
Marco, du virker overrasket over å se Kokachin igjen.
Jeg trodde du var fremme i Persia nå.
I Dacio, i utkanten av Gobi-ørkenen-
- ble vi fanget i en voldsom sandstorm.
De valgte å avbryte reisen.
Disse herrene er utsendinger fra il-khan Arghun.
Vi hadde reist i tre måner gjennom alle slags vanskeligheter.
I sandstormen kunne vi ikke garantere prinsessens sikkerhet.
Vi kunne ikke ta ansvaret.
Jeg kjenner den ørkenen. Det var lurt å snu.
Det er én mulig rute. Den er vanskelig, risikabel, men mulig.
Sjøen.
Dere bør be khanen om et solid skip og dyktige sjømenn.
Hadde jeg reist, hadde jeg valgt sjøveien.
Sørger du fortsatt over Naians død?
Jeg kan ikke glemme massakren.
Brødre som kjemper mot hverandre.
Jeg har også lidd. Jeg drømte om en fred som gjorde alt bedre.
Selv menneskenes hjerter.
Men Naian fortjener ikke at du og Chabi sørger.
Han ønsket også fred.
Nei, hans stolthet var sterkere enn noen annen følelse.
Hadde din gud vært på hans side-
- ville han ikke ha latt ham tape.
Nei, det var bare en opprører som ble overvunnet, ikke din tro.
Hadde han hørt meg nå-
- ville storkhanen ha trodd jeg hadde konvertert til Kristus.
Vi skulle ha blitt venner for lengst. Tenk på alt vi kunne ha oppnådd.
Nå er det for sent.
Nei, vennskap er en bro som strekker seg over tid og rom.
Selv når du er hjemme i Venezia.
Når er det? Khanen nekter oss jo å dra.
Har du hørt at prinsesse Kokachin ikke klarte å nå Persia?
Stakkars prinsesse. Kanskje hun aldri blir gift.
Jeg nevnte tilfeldigvis for utsendingene som fulgte henne-
- at eneste måte å nå Persia på i disse harde tider er sjøveien.
De trenger naturligvis erfarne sjømenn for å lede dem gjennom farvannene.
Hvorfor ler du?
Vi er født til å forstå hverandre. Jeg sa det samme til ambassadørene.
Du kan ikke være overrasket. Jeg er glad jeg fant deg, herr Marco.
Jeg er ikke her tilfeldig. Jeg ville snakke.
Snart er jeg tilbake i Tibet. Ved tempelet i snøen.
Jeg trenger ensomheten og renheten der.
Makt er en gift. Den korrumperer alle før eller siden.
Jeg misunner deg din tro. Jeg skulle ønske jeg visste hva jeg burde gjøre.
Sikkerhet er en drøm. En illusjon.
Vi reiser alle mot det store ukjente.
Farvel, min venn. Farvel.
Reis dere, edle herrer!
Alle har hørt den store khan.
Mer enn noen vet han at HKH må ha en skikkelig eskorte.
En som gjør ære på il-khanen og ham selv.
Våre mest erfarne ambassadører og hoffdamer vil følge prinsesse Kokachin.
Deres herre vil bli fornøyd.
- Når må dere dra? - Straks, store khan.
Vindene er gunstige. Om en måned er de imot oss.
Du er kommet for å ri med meg en siste gang.
Jeg ville ikke at din far og onkel skulle reise-
- fordi du ville ha reist med dem.
Hadde jeg visst hvor mye sorg dette skulle koste meg-
- vil jeg aldri ha godtatt det.
Det er tøft for meg også.
Du har i det minste lovt å vende tilbake.
Når dine brev er fremme hos paven og Frankrikes, Englands og Spanias konger-
- og jeg har vært hjemme-
- skal jeg prøve å holde mitt løfte.
Det vet jeg. Men jeg vil ikke være her for å ta imot deg.
Men noe av deg blir igjen i dette landet.
Så lenge mennesker husker-
- kan de som kommer her i ditt navn, reise trygt.
Du har vist deg å være en venn, og de blir tatt imot som venner.
Tilbake.
Kaidu hadde rett.
Vi har erobret verden fra hesteryggen-
- og burde styre den fra hesteryggen.
Nå er jeg for gammel til å stige opp i salen.
Jeg er bare en halv mongol.
For mye blod er spilt.
Brødre som kjemper mot hverandre.
Gudene er sinte på oss.
Timur vil arve et rike i oppløsning.
Jeg gjorde alt for Chinkin.
Men det jeg ga ham, var ikke det han ville ha.
Han trodde på drømmen om et forenet Kina.
Det blir det en dag. En dag blir det.
Men det vil bli i en annen tidsalder.
Marco, hjelp meg!
Det vil bli kvelder-
- da vind fra nord, den kalde Hang Feng-
- vil bringe med seg duften av de mongolske gressteppene.
Og hestenes vrinsking.
Jeg blir grepet av nostalgi og vil tenke på deg-
- som en bortkommen sønn.
Gi meg hånden, Marco!
Husk: Når en mongol tar deg i hånden-
- overføres litt av hans sjel til deg.
Du innrømmer å ha vært på hedenske kultsteder?
Og deltatt i magiske riter?
Jeg har bare fortalt det jeg så. Uten å legge til eller trekke fra.
Mine øyne er én ting, min kristne samvittighet en annen.
Og når det gjelder de religionene jeg har fortalt om, har jeg lært én ting:
De er gode eller dårlige avhengig av dem som praktiserer dem.
Paulus nølte ikke med å besøke hedenske templer i Hellas og Roma.
Sier du at venetianeren er som den hellige apostel?
Jeg har aldri vært så nær min gud som etter å ha kjent andre religioner.
Du skrev at Marco Polo hadde funnet Edens hage.
Jeg sa aldri det.
Kanskje jeg skrev det ved en feil mens du snakket om Badakshan.
Vi kan utelate det.
Er det ikke sant, Rustichello, at du har skrevet-
- om koner som ligger med utlendinger-
- med ektemennenes godkjenning og oppmuntring?
Herr Polo sa det var deres skikk, deres måte å ære gjester på.
Men alle sjømenn i Pisa, Venezia og Genova forteller det samme.
At en synd gjentas i mange land, gjør den ikke mindre avskyelig.
Heller ikke for dem som sprer eller tolererer den.
Dette er ikke historier for uskyldige ører.
Tilgi meg! Jeg ville bare si at historiene ga meg hjemlengsel.
Fikk meg til å lengte etter kona. Så heldig jeg er-
- som er gift med en kvinne som lever bare for meg.
Dine påstander om stjerner eller stjernegrupper-
- som vår vitenskap ikke anerkjenner-
- ødelegger skapelsens harmoniske orden-
- slik den fremtrer for oss, Guds trofaste tjenere.
Undergravende er også beskrivelser av land og folk-
- der sikker kunnskap kun kjenner stummende mørke.
Den lærde doktor Pietro de Abano har tillatelse til å tale.
Ingen astronomiske kart vi besitter-
- har med de stjernene venetianeren hevder å ha sett.
Men herr Polos tilsynelatende usannsynlige observasjoner-
- er nylig bekreftet av andre reisende og arabiske astronomer.
Kjetteri, bekreftet av vantro.
Ikke bare av dem. Vi har omsider kunnet lese-
- uten at vi vet ennå hvordan vi skal trykke bøker med maskiner-
- som dine kinesiske venner.
Så vi må nøye oss med møysommelig kopiering for hånd.
Vi kan omsider lese den lange rapporten fra fransiskanermunken Giovanni-
- om reiser over Mongolias grenser-
- der sikker kunnskap tilsa at det bare fantes totalt mørke.
Hvis livet i Mongolia var så flott, hvorfor vende tilbake til Venezia?
Min far og onkel ville se hjemmet før de døde.
Jeg mente det var Guds vilje å dra hjem og vise veien til ny kunnskap.
Du hevder fortsatt at alt i boken er sant?
Menn som flyr, et magisk pulver som eksploderer i luften-
- så strømmer av lys faller fra himmelen?
Gud er mitt vitne. Jeg har fortalt om mindre enn halvparten.
La meg bekjenne, i offentlighet, som de tidligkristne.
Denne mannen er skyldig.
Han oppmuntret meg til å rømme fra fengselet.
Han ga meg en nøkkel som hjalp meg å rømme.
Med historiene rev han ned murene og gjorde meg til en fri mann.
Han bekjempet vår eldste fiende:
Uvitenhet.
Takket være Marco Polo her jeg reist langt.
Sett nye steder, tider som ennå ikke er kommet.
Han reiste ikke bare til Kina, men fra fortiden til fremtiden.
Her er jeg, i deres varetekt, men uten lenker.
En ny tro er tent i meg, en tro på mennesker-
- som er født til å overvinne grenser og fordommer.
Vold, hat og mistenksomhet er skyer som kunnskapens lyser løser opp.
Marco Polo befridde meg fra frykt.
Etter lange reiser ble han talsmann for ny menneskehet.
Se på ham!
Rundt ham ser dere, om dere åpner hjerte og sjel, en aura av intelligens-
- som ser langt forbi enkle fakta. Steder og mennesker.
Et lys som gjør oss sterke, tålmodige, edle og siviliserte.
Verdige til å utforske nye horisonter.
Verdige til å utforske stjernenes enorme under.
Det er med visse forbehold vi treffer beslutning.
Vi finner at du har berørt spørsmål hinsides din forståelse.
Og styrt farlig nær falske doktriner-
- som Den hellige kirke må være på vakt mot.
Men vi tror at du ikke hadde til hensikt å synde.
Derfor beordrer vi deg til å meditere-
- og revidere dine historier i samsvar med din samvittighet.
Måtte Gud være nådig og opplyse deg.
Du er fri til å gå.
Og jeg?
Tusen takk.
Nyt friheten i Venezia! For meg også.
Mitt land, Pisa, har tapt krigen og får ikke fred.
Bare Gud vet når jeg blir løslatt.
- Jeg ber om din tilgivelse. - Hvorfor? Jeg bør heller takke deg.
For enkelte oppfinnelser?
Litt bakgrunnsfarge som min penn tillot seg?
Du forstår når du leser det. Ikke hat meg for det!
Jeg skjønner nå at det var unødvendig.
Undrenes bok er din.
Vår.
- Vår bok, Rustichello. - Kom, Rustichello!
Venezia, vinteren 1299
Se! Min kone og sønner.
Ingen ære ventet Marco Polo da han kom hjem til Venezia.
Han var alene med den fantastiske kunnskapen.
Lenge trodde ingen på ham, selv om ingen hadde reist så langt.
Sønn av Niccolo Polo, edel borger av Venezia.
Han som alltid drømte om fremtiden, begynte å drømme bakover.
Han lengtet tilbake til Kina, hans andre hjemland.
Han forlot aldri Venezia mer, men døde der i 1324.
Tekst: Jan-Tore Egge www.nobleentertainment.com, 2008